Irene?
Mr Forsyte? Mr Forsyte!
Ja, Bilson. Hva er det?
Jeg gikk gjennom visittkortene, sir. Denne er mrs Forsytes.
Takk, Bilson. Jeg sørger for at hun får den.
-Godt slag! Om jeg får si det selv. -Bare flaks.
Se hvem som katten har slept inn.
-Tilbake i familiens skjød? -Jeg er ufarlig igjen. Alt vel, George?
-Svært bra. Du kjenner vel...? -Dartie.
-For en tid å være en Forsyte i. -Denne Soames-affæren...
Freddie får rapport hver time. Hun løper ut og inn.
-Det er sørgelig, spør dere meg. -Hun er pengelens. Etterlot juvelene.
-Utrolig nok. -Ja, for en dame. Gud vet hvor hun er.
-Vi bør spise. -Dartie har en teori.
-8 mot 1 på at han har kverket henne. -Jeg vedder ikke. Irene fortjener mer.
-10 mot 1? -Jeg er med.
Adjø, plaprende tosker!
-Bilson har byttet blomster. -Det er fredag, sir.
-I alle rom? Unntatt mrs Forsytes? -Ja, sir.
-Har jeg bedt om det? Har mrs Forsyte? -Nei, sir. Men...
Til noen av oss ber om det, utføres alle plikter som vanlig.
-Og sengetøyet? Det skiftes på mandag. -Gjør det på mandag, da!
-June... -Jeg vet ikke hva jeg skal kalle deg.
Jolyon?
-Har du promenert? -Jeg besøkte mrs Baynes, Phils tante.
Han hadde ingen stor familie. Hun var ingen tante å skryte av.
Men hun er svært oppbrakt.
Jeg har sagt at jeg skal ordne med begravelsen.
Du bare lar meg få viljen min.
Jeg kunne reddet ham. Bare han hadde giftet seg med meg.
-Hvis vi ikke hadde ventet, hvis... -"Hvis en bare kunne ønske"...
..."ville livet vært såre enkelt."
-Hvordan har hun det? -Du er hennes far. Spør henne selv.
Du ville jo bli kjent med henne. Begynn med å tilby litt trøst.
Hvilken nytte gjør ord? Jeg har ikke gjort meg fortjent til det.
Du kan gjøre et forsøk.
Takk.
Jeg er lei for det. For Bosinney og så mye annet.
Jeg vil så gjerne at vi skal bli venner.
Jeg vet ikke hva jeg skal svare. Du kjenner meg ikke.
Jeg vet at du elsket Bosinney. Han hadde talent, men var ubemidlet.
Det kan umulig ha vært enkelt i vår familie.
-Men du holdt fast ved ham. -Og mistet ham.
Og savner ham.
-Vet barna dine om meg? -Ja. Jeg håper dere kan møtes.
Kanskje. Men først må jeg ordne med begravelsen.
Kanskje en dag.
-Var Bosinney religiøs? -Han hadde en slags tro.
Han trodde at mennesket var godt av natur. Det var visst feil.
-Det tror du vel ikke? -Han er død.
Du arrangerer begravelsen. Det er godhet under disse omstendighetene.
Hvem andre kunne gjort det?
Ikke Irene. Hun har forlatt Soames og forsvunnet.
"Mennesket, av kvinne født, lever blott en kort stund."
"Som en blomst vokser det og visner bort. Det flykter som skyggen"-
-"og er ikke bestandig."
"Du kjenner våre hjerters ønsker. Lukk ikke Dine ører for våre bønner,"-
-"men skån oss, Du hellige skaper, Gud den allmektige"-
-"Du hellige, barmhjertige Frelser, evighetens ærede dommer."
Har du kommet for å vise en siste aktelse?
-Gjestene venter. -Jeg kan presentere deg.
"Mr og mrs Baynes, her er mannen som drepte deres nevø."
Jeg hører deg ikke benekte det.
-Jeg ville ikke nedverdiget meg. -Hvorfor kom du hit?
-Trodde du at hun ville vært her? -June? Er alt i orden?
Ja da. Jeg kommer etter.
Tror du ikke Irene vet hvordan du er? Jeg vet det, uten å ha bodd hos deg.
Lettelsen er gjensidig. Unnskyld meg.
-Har du virkelig blod i årene? -Heller fatning enn din falske sorg.
-Følelsene for Phil var ingen plikt. -Ikke ærlige heller.
Bosinney er død fordi han var sammen med Irene og ikke deg. Hvorfor?
Nå er du plutselig ikke så full av teorier.
Jeg strakk ikke til.
-Endelig litt sannhet. -Ja.
Du ville aldri innrømt det samme.
-Fordi det ikke stemmer. -Nei, du var for mye.
Altfor eierglad, dominerende og ufølsom.
Altfor dum og desperat. Og du tror ennå at alt er hennes skyld.
-Jeg ga henne alt! -Og forsto ingenting. Selv ikke nå.
Du knuste alt håp og all glede!
Funderte du aldri på hvorfor dere ikke fikk noen barn?
Du trodde hun var ufruktbar. Hennes skyld igjen. Men det var hun ikke.
Hun holdt bare ikke ut tanken på å ha ditt barn i sitt liv.
Hun sørget for at det ikke var mulig.
Det er endelig. Godta det, Soames. Hun vender aldri tilbake.
Hun selger seg heller enn å bli kysset av deg.
-Deres vennskap var hykleri! -Hun stjal min kjærlighet, min framtid.
Jeg burde hate henne, men alternativet var deg.
Jeg kan ikke hate henne. Jeg kan bare undres på hvorfor hun ikke gikk før.
Jeg vil ikke uroe deg, men herr Soames er vanligvis så pertentlig.
-Hvordan er det med ham? -Det er som om han har gitt opp.
Soames? Hvordan er det fatt, vennen min?
Bilson sier at du ikke er frisk.
Har du feber?
-Har han tatt luktesalt? Konjakk? -Han rører ingenting, frue.
-La dem være. -Men det er så dunkelt her.
La dem være.
Det er Winifred, Soames.
De spør etter deg alle sammen. Særlig Imogen.
Val skal skrive til deg som en av leksene sine.
Du er hedret. Yndlingssoldaten hans.
Den skal stå i givakt ved sengen din.
Tantene sendte med sviskekonjakk. De ville komme og sitte hos deg.
"Det er en kunst, kjære deg," sa de.
Jeg sa til morv "Vil vi få Soames frisk eller gjøre slutt på ham?"
Så nå får du holde ut med meg som plaprer i vei.
Hvis jeg plaprer for mye, så dytt til meg eller noe.
Å, Soames. Jeg skulle ønske at det var noe jeg kunne si.
Endelig har du roser i kinnene.
Hva sier du til å bo ved elven? En mann jeg kjenner har et hus i Putney.
-Jeg ville heller bodd i Robin Hill. -Ville det ikke blitt for smertefullt?
Da ville Phils ønske blitt respektert. Ingen kretong eller rosa vegger.
Kunne vi alle blitt en familie igjen, ville jeg kjøpt det i morgen.
-Du er søt som bekymrer deg, farfar. -Du har aldri likt å være enebarn.
Tenk om Holly og Jolly hater meg.
Kan du ikke fordra det, så skaffer jeg en leilighet i byen.
-Vi skal nok få kustus på dem. -Da gir jeg Soames et bud.
-Men kommer du på andre tanker... -...får du vite det først.
Snille Soames, bare en dråpe. For min skyld.
Jeg er ikke noe spedbarn.
Du kan ikke fortsette på denne måten.
Hør her. Du må komme over dette. Du er ung og kan begynne på nytt.
Hva hun enn gjorde mot deg, var det fryktelig.
Men dette er bedre enn Winifreds situasjon med plikter og barn.
-Det ville aldri skjedd. -Nei, du er ikke Dartie.
Barna.
-Hun sørget for å hindre det. -Bak din rygg?
Så ondskapsfullt, Soames!
Hva er det?
Forrige gang jeg så det ansikts- uttrykket var du på Vals alder.
-Mor... -Du maste i måneder om kattungen.
Du kledde den som en dukke og matet den til den ble syk.
-Jeg var glad i den. -Det var det jeg trodde.
Jeg burde gitt deg ris og lært deg ikke å elske på den måten.
-Av hele ditt hjerte. -Mor...
Det var min skyld. Du har altfor sterke følelser.
Det har du alltid hatt.
-God morgen, mor. -Soames? Du er oppe.
-Du må hvile. -Skal du ut?
Jeg har ting jeg må ordne.
Mr Forsyte! Hvordan føler du deg, sir?
Aldeles utmerket, Bilson.
-Tør jeg spørre hva Bilson gjør? -Skifter sengetøy, sir.
Ikke gjør noe unødig her. Mrs Forsyte kommer ikke tilbake.
-Ikke la meg forstyrre i arbeidet. -Nei, sir.
Nå forstår jeg hvorfor han gikk med på å selge.
-Han vokste ut av huset. -Før han flyttet inn?
Utformingen var mest forlokkende. Interessen kjølnet da huset var bygd.
En rik manns leketøy.
-Da har han råd til å forhandle pris. -Nei. Prisen blir den samme.
-Du sa selv at han er formuende. -Hans kone prøvde å endre på det.
Jeg beklager, Jolyon.
-Sånt prat tolererer jeg ikke. -Du kjente henne knapt.
-Damen kan ikke forsvare seg. -Damen var ingen dame.
Det var under din verdighet.
Før dere snakker stygt om henne, så husk at hver historie har to sider.
Hva vet du? Er det noe jeg ikke har fått vite? Emily?
-Skilsmisse tar ingen lett på. -Det forstår du mer enn noen andre.
Det gjør jeg. Derfor insisterer jeg på at Irenes navn omtales med respekt.
Din sønn elsket henne en gang. Av gode grunner.
-Jeg forstår hva du mener. -Bra.
Men vi lar oss ikke rikke når det gjelder prisen.
Jeg trodde du kom for å gjøre en handel. Har vi en overenskomst?
-Vil du ha huset eller ikke? -Det må jeg ville. Jeg er her ennå.
Stopp her, Beacon!
Robin Hill...
Williams?
-Fjern disse. -Ja vel, sir.
Er det som du forestilte deg det, June?
Nei. Det er enklere. Renere.
Jeg trodde jeg kjente arbeidet hans, men dette er... Dette er svimlende!
-La meg ta den, Helene. Den er tung. -Takk.
Din far har mye bagasje. Skisser nok til to hus.
-Du ser fornøyd ut. Får jeg se? -Naturligvis.
"Far av June". Det visste jeg ikke at han hadde.
Da barna var små, så vi deg i dem.
Noen uttrykk. En latter. Et raseriutbrudd.
Det manglet en bit i puslespillet.
Jeg hjalp deg med å male dette. Det husker du sikkert ikke.
Champagne! Kom, nå skal vi feire. Med de beste krystallglassene.
-Nå skåler vi. -Litt sprudlevann skader ikke. Jo?
-Det er ditt hus, far. Din jobb. -Hva skal vi skåle for?
-Å lære gamle hunder å sitte! -Skål for en ny begynnelse.
ROBIN HILL - FEM ÅR SENERE
Gratulerer med dagen, mor.
Din mor elsket ville blomster. Ikke vær redd. Far er snart tilbake.
-Gå inn, Holly. Og vask hendene. -Unnskyld, mamsell.
-Misliker mamsell dette? -Hun er bare et barn.
-Et barn som har mistet sin mor. -Jeg synes likevel at det er usunt.
Foretrekker du at vi later som om ingenting har skjedd?
Slik gjør vi det ikke i England. I hvert fall ikke jeg.
-Hennes far burde ta seg av henne. -Jaså, er jeg for gammel?
Kom.
Av sted! Hvor har haren tatt veien?
God ettermiddag.
Tilgi at jeg trenger meg på.
Men dette stedet er forbundet med spesielle minner.
-Er du ikke overrasket over å se meg? -Jeg hørte at huset var i gode hender.
-Og jeg så deg på operaen forleden. -Så du meg? Jeg gikk alene.
Patetisk, når en tenker på det.
Ikke for meg. Jeg har et godt forhold til ensomhet.
Alle er bortreist. Jos kone Helen døde for litt siden av lungebetennelse.
-Så trist å høre. -Jo har reist til Spania med June.
Han maler. Kommer seg igjen. Så det er litt ensomt.
Vil du bli til middag? Jeg kan sende deg hjem i en vogn.
Det ville vært svært hyggelig.
Vi kan være patetiske sammen.
Innredningen har min sønn Jo stått for. Han er maler og har mye smak.
Jeg foretrekker gull. Det er livligere og mer solid.
Du heller mer i hans retning merker jeg.
Men jeg er tilfreds her. Det er stille. Der er salongen.
Ja, jeg husker det.
De er henført.
Dette er bare begynnelsen. Du vil være på alles lepper.
La oss reise bort sammen.
Det må føles svært besynderlig for deg.
Jeg skal vise deg Junes rom. Der kan du stelle deg litt før middag.
-Jeg beklager antrekket. -Du er vakker som et maleri!
Jeg er så vant til rutinene mine at jeg nesten har glemt å ha selskap.
-Er det ingen andre? -Ingen.
-Hvor bor du nå? -Jeg har en liten leilighet i Chelsea.
-Hva fordriver du dagen med? -Underviser i musikk.
Jeg har en annen interesse. Men det er ikke noe en konverserer om.
Jeg er for gammel for slikt likevel.
Jeg hjelper kvinner som har kommet ille ut.
Gledespiker.
-Hva gjør du for dem? -På langt nær nok.
Jeg har ingen penger å avse. Men jeg kan tilby mat og sympati.
Da Phil døde, var jeg helt fortapt.
Jeg hadde penger nok til å spise...
...men ingen ønsker om å fortsette å puste.
Jeg gikk ned til elvebredden.
En kvinne fant meg akkurat tidsnok.
-En av dem? -Jeg er en av dem, onkel Jolyon.
Jeg mener ikke at jeg er blitt drevet til...
Jeg mener at jeg vet hva det vil si å være sønderknust.
-Jeg...vet ikke hva jeg skal si. -Kvinnen visste ingenting om meg.
Men hun tok meg med hjem og satt hos meg i tre dager og netter.
Hun hadde ingenting. Men hun ga meg mat og lyttet. Og jeg lyttet til henne.
Vi later som de er annerledes for at vi skal føle oss bedre.
De kan være triste og ensomme, men aldri annerledes.
Jeg burde nok ha holdt meg til konverseringen.
Perfekt! Dette rommet er skapt for musikk.
Det føles som om... Nei.
-Hva? -Som om det har ventet på deg.
Irene?
Å, tilgi meg. Det var ubetenksomt. Jeg beklager, Irene.
Parfitt?
Be Beacon ha vognen klar om ti minutter.
Disse skoene har oppgitt ånden.
Kjør forbi damen som du skysset hjem forleden.
-Chelsea-damen, sir? -Ja. Chelsea-damen.
Jeg gikk forbi og ville høre hvordan hjemreisen gikk forleden.
-Den gikk fint. -Utmerket. Kan kusken få en sjanse til?
På med hatten, så tar vi en kjøretur i parken.
Ja.
-Har June tilgitt meg, onkel Jolyon? -Naturligvis.
Har du fortalt om møtet vårt i brevene dine?
-Da har hun ikke det. -Det var ingen grunn til å spørre.
Og du?
Jeg tilga deg så snart jeg forsto hvor landet lå.
Jeg har aldri angret. Det kunne jeg ikke.
-Har du noensinne elsket inderlig? -Jeg er for gammel til slikt snakk.
Phil mente at du hadde et hjerte som aldri eldes.
Han pleide å si at du hadde sans for skjønnhet.
Hvorfor skulle jeg ellers vært her med deg?
-Du har gjort underverker med humøret. -Kom til lunsj på onsdag.
-Jeg møter deg ved toget. -Med fornøyelse.
God dag, sir! Skal jeg ta skoene og smøre dem?
Skoene? Ja visst.
Du er tidlig ute. Og ser litt Londonaktig ut, om jeg får si det slik.
-Takk. -Jeg skal la deg være i fred.
Nei, vi spaserer. Så får vi frisk luft og kan beundre blomstene.
Det er en blomst jeg vil vise deg.
-Min søte Holly. -Det gleder jeg meg til.
Det er noe ved henne som minner meg om deg.
-Fins det små blant dine venner? -Ja, tre. To av dem er små engler.
Bare to?
Holly er oppslukt av musikk og dans.
-Kan du vurdere pianoferdighetene? -Gjerne.
-Kanskje foreslå en passende lærer? -Ja.
For eksempel du?
Jeg kan ikke, onkel Jolyon. Jeg vil glede deg, men vi må tenke på June.
-Når er hun tilbake? Om fire uker? -Nei, fem.
Kanskje et kort intensivkurs.
Farfar! Farfar!
Vennen min. Her er damen jeg fortalte om.
Skal du lære meg å spille piano?
Her kommer den bastante hugenotten frøken Beauce.
-Holly. -Må jeg gå?
-Jeg vil ikke ta far vel. -Da sier vi "au revoir".
-Til onsdag? -Onsdag.
Adjø, vennen min.
Stakkars liten. Morens død var et sjokk for oss.
Jeg hadde begynt å forstå hva Jolyon så i henne. Nå har jeg Holly.
-Hun må være til stor glede. -Hun var den eneste. Til du kom.
Jeg tøyser ikke. Jeg har aldri løyet om at jeg beundrer en kvinne.
Min hustru var pussig. Hun ville høre meg si det oftere enn jeg følte det.
Når hun gifter seg, håper jeg at hun finner en mann som forstår kvinner.
Jeg vil ikke leve til jeg får se det.
Det kan være så kaotisk i ekteskap. Jeg vil ikke at hun skal oppleve det.
Når du gifter deg igjen, håper jeg det samme for deg.
Plager Soames deg noensinne?
Vi har ikke hatt kontakt siden jeg gikk.
-Men minnene? -Minnene plager meg til tider.
Men ikke i dag. Ikke i godt selskap.
Takk for at du kom, Herring. Sitt ned.
-Konjakk? -Hvis du har tid før operaen.
Så lenge du ikke sender regning for den tiden det tar å drikke den.
Ønsker du å legge til noe i testamentet?
Ja. Til min niese Irene Forsyte. Hun går nå under pikenavnet Heron.
-Og summen? -Ti...
15 000 pund. Fritt for arveskatt.
-Hun er en heldig kvinne, Jolyon. -Det har hun ikke alltid vært.
Min formue kan ikke gjøre noe med fortiden, men kanskje for framtiden.
Jeg har alltid syntes at operaen er mer chic. Dartie foretrekker ballett.
Det er nok ikke et kunstnerisk valg. Men sangerne er tykke og har...
Unnskyld. Hvor var jeg?
Ikke bekymre deg. Skolepengene betaler far.
Jeg ville bare vite om de var i orden. Dartie kan ingenting om slikt.
-Send dem av sted i morgen. -Takk. Vil du ha mer å drikke?
-Jeg må vende nesen hjemover. -Før du går, må jeg fortelle deg noe.
Du må ikke bli opprørt.
Jeg var i operaen i går kveld. Mens jeg var der, så jeg noen.
-Med et familiemedlem. -Irene med onkel Jolyon.
Vet du det? Men...hvordan?
Det er en delikat situasjon. Folk snakker.
Men ikke du. Ikke engang med din egen søster.
Har du tatt kontakt med henne?
Nei.
-Hallo, Soames. -Dartie.
-Skal du ikke gå inn? Det begynner. -Jo, naturligvis.
-God aften. -God aften, Dartie.
-Hvem var det? -En fascinerende mann du ville likt.
-Jeg er meg en fin vert. -Glem Carmen. Jeg kom for din skyld.
-Parfitt overdriver slik. -Skal vi spise?
-Er du sikker på at du er frisk? -Frisk som en fisk. En bedugget fisk.
-Kanskje du bør hvile litt? -Nei. Jeg trenger mat og god vin.
Og nydelig selskap.
Lov meg at du går rett i seng. Ikke les til sent.
Du er like ille som Parfitt. Behandler meg som en invalid.
Jeg fikk et postkort. June og Jo kommer på fredag.
Holly vil spille for dem så snart de kommer.
Du kan vente deg en krevende elev i morgen.
"Til Elise". Det er hennes beste stykke.
-Da har dere et forsprang. Sov godt. -Adjø, onkel Jolyon.
Mrs Heron var ikke der, sir. Beacon ventet.
Det hender at hun tar et tidligere tog. Takk, Parfitt.
Farfar? Vent til far ser dette. Jeg kan det nesten utenat.
Bra, Holly. Fantastisk.
Tror du jeg kan det i morgen?
Hva? Du spiller det jo nesten perfekt allerede nå.
Nå forstår jeg hvorfor hunden er så tykk.
-Irene. -Unnskyld. Det var feigt av meg.
Det spiller ingen rolle. Du er her nå. Sett deg.
Jeg forteller Parfitt at vi blir flere til middag.
Nei. Jeg synes at du skal sitte ned. Ansiktet ditt blusser.
Det er ingenting. Bare varmen. Den passer meg ikke, som du vet.
Jeg er en utålmodig gammel djevel. Du tenker selvsagt på June, men...
Jeg har hatt mye tid til å tenke.
Det må være mulig å legge fortiden bak seg. For Hollys skyld.
-Du er en utålmodig gammel djevel. -I min alder er man det.
Hjertet mitt svømmer over. Hvis du aldri vender tilbake, får det så være.
Men det er noe jeg må si.
Forstår vi ikke hverandre likevel?
Vi vet at jeg ikke må beskyttes fra meg selv.
Du er en juvel!
Du har gitt meg latter og glede.
Og istedenfor å være fornøyd hungrer jeg etter mer.
Jeg fortviler over at jeg ikke ble født senere. Og takknemlig.
-Jeg har ikke gjort noe. -Det har du. Du har sett meg.
Ikke rynkene og den krokete ryggen, men det som er her inne.
Du har forandret alt. Og jeg kan ikke være diskré lenger.
Jeg kan ikke slepe meg saktmodig mot døden.
Onkel Jolyon. Du har gitt meg mye mer enn jeg noensinne har gitt deg.
Så bli.
Jeg har savnet deg.
La meg gå og snakke med Parfitt.
Si at vi vil ha champagne.
Jeg kan sitte hos henne nå.
Nei, ikke gå!
Jeg kan bli.
-Skipet legger til klokken ti. -Om kvelden?
Nei, om morgenen.
Det blir jeg som meddeler nyheten. Miss June vil bli utrøstelig.
-Mrs Heron... -Hun sover endelig.
Vi har spart litt middag til deg. Og Anne har luftet gjesterommet.
-Herskapet kommer i morgen tidlig. -Jeg kan ikke være til bry.
-Det er ikke noe bry. -Jeg har avtaler. Jeg må hjem i kveld.
Beacon kommer straks, frue. En sørgelig dag.
Ja. Det er det sannelig. For oss alle.
Hadde vi visst det, ville vi aldri reist.
Aldri.
-Hadde han smerter? -Det virket ikke slik. Det var uventet.
Han hadde ingen smerter. Men han var oppskjørtet.
-Det var han ofte når mrs Heron kom. -Mrs Heron?
Den nydelige damen.
-Mrs Irene Heron? -Hun ga pianotimer.
Hun ble ofte til middag.
Jolyon?
Unnskyld.
Jeg kom nettopp tilbake fra advokaten.
Familieklenodier?
De var farfars.
Tegnet på at han endelig hadde kommet fram.
Og farfar etterlot dem til deg?
Jeg antar at det betyr at jeg endelig har kommet fram.
Det var en uventet gave i testamentet.
Han etterlot 15 000 pund til Irene.
-Hun er rask. Vi var ikke borte lenge. -Hun satte seg nok ikke fore...
Det gjør Irene aldri. Ting bare faller i fanget på henne.
-June. -Takk for advarselen.
-Kommer hun i begravelsen? -Nei.
Det er i det minste noe å være takknemlig for.
"Frykt ei mer solens glød Ei heller vinterens piskende snø"
"Du har forlatt jordens nød Nådd ditt hjem og fått din lønn"
"Svenn og mø med lokker i gull Må bli til kullsvart muld"
"Frykt ei mer kongens hat"
"Tyrannens hugg deg ei kan nå"
"Sørg ei mer for klær og mat Sterk som eik er nå et strå"
"Konge og mann av lærdom full Må bli til støv og muld"
"Frykt ei mer lynets glimt Bev ei for tordenets drønn"
"Ærekrenkelser kan ei nå deg mer Glede og sorg er over nå"
"Selv unge elskende må til slutt bli som deg til støv og muld"
Vegger av ibenholt og magnolia. Lyset er elektrisk. Noterer du det?
-Tantene har villet sett det lenge. -De burde hedret oss med sitt nærvær.
Det er langt fra Hyde Park, og Hester får hjerteklapp.
-Beskrivelsen overgår sannheten. -Hvem har lært deg det? Dartie?
Så det var dette det var slik ståhei rundt?
-Hva synes du? -Enkelt. Minner om et fengsel.
-Men originalt. Fribryteren... -Det var vennlig sagt.
-Kondolerer, Jolyon. -Takk. Vi setter pris på at du kom.
-Vi møtes bare i begravelser. -Barmhjertig nok.
-Kondolerer. Du må være knust. -Jeg skulle ønske vi hadde vært her.
En føler alltid at en kunne gjort mer.
-Dere ble gjenforent. -Det er til litt trøst.
-Det føles som slutten på en epoke. -Ja.
Han er den første som begraves på et annet gravsted.
Gravsted. Det er en krattbevokst eng.
Blomster overalt. Formodentlig ugress. Hvor er verdigheten?
-Hørt du det? 15 000 til Irene. -Jeg vet det.
-Typisk, er det ikke? -Hallo, June. Typisk for hva?
Av farfar. Å huske den underlegne. Irene er uønsket i visse kretser,-
-men hun er en Forsyte, og hun var snill mot farfar mot slutten.
Mens dere var borte, ja. Unnskyld meg.
-Hvem skal fortelle det til Soames? -Han vet det antakelig.
Hvorfor hun? Jolyon kjente henne knapt.
Vet du hvorfor Jolyon etterlot penger til Irene...er det Heron nå?
James. Bruk fantasien.
Unnskyld meg.
Takk for at dere kom alle sammen.
Noen blir bakstreverske som gamle. Ikke far. Han ble bedre med årene.
Hans horisonter fikk større bredde.
Han ble mer fleksibel. Mer medfølende.
Han godtok at ulike mennesker kan ønske å leve på ulike måter.
Han var en mann av ærlighet, mot og overbevisning.
Aldri redd for å be om forlatelse. Aldri redd for å elske.
Han sto for alt som var godt ved Forsyte-navnet.
Jeg vokste opp, som mange av dere, med å forsøke...
...og mislykkes i å følge i hans fotspor.
Jeg ser ingen grunn til å slutte å forsøke nå.
Jeg ber dere heve glassene.
Skål for Jolyon Forsyte.
Jeg mente det jeg sa i ettermiddag.
Vi fostrer ikke menn som far lenger.
Vi er bare fulle av tvil.
Unnskyldende. Små.
Men verden er et mer komplisert sted.
Hvis du kunne skrudd tiden tilbake...
...og forandret på én ting. Hva ville det vært?
-Bosinney, antar jeg. -Jeg vet ikke. Jeg kan ikke svare.
Farfar levde et langt liv. Men jeg skulle ønske...
...at jeg hadde fått mulighet til å takke ham.
Det ville vært mitt ønske.
Han visste det vel? Han trodde vel ikke at vi skulle slutte å elske ham.
Og vi var ikke her så vi kunne si det.
Jeg får bare lyde selvmedlidende. Det er konjakken.
Men det er ironisk at alle de som jeg elsker, virkelig elsker...
...dras mot henne til slutt.
Og de elsker alltid Irene mer.
Selvmedlidende.
Han kunne aldri elsket noen høyere enn han elsket deg. Selv ikke meg.
Det sa han mange ganger.
Du var hans andre sjanse. Hans livs lys.
Hans hjerteslag.
Nevnte han testamentet?
Jeg tror at han forsto at hans tid var omme, men nei.
-Så dette var et sjokk? -Pengene, ja.
Men ikke gesten.
-Hvordan var han mot slutten? -Lykkelig.
-Fredfull? -Nei.
Han hadde for stor livslyst.
Han sa at hjertet hans svømte over. Han delte noen tanker med meg.
Hadde jeg visst at tiden vår var kort, ville jeg vært mer sjenerøs med min.
Han velsignet min verden, Jolyon. Som du velsignet hans.
-Han fortsetter å velsigne den. -Det kan jeg forestille meg.
Tilgi meg.
Jeg vet ikke hvor det kom fra.
Ikke be om tilgivelse.
Takk for at du var der.